![sht.jpg](https://i0.wp.com/images.squarespace-cdn.com/content/v1/5436c0dde4b00a21914c7882/1602253760198-V5BC7TGHDF2XQHCAXBSA/ke17ZwdGBToddI8pDm48kKHaqwMiJxtsuA6VD-_b6F9Zw-zPPgdn4jUwVcJE1ZvWEtT5uBSRWt4vQZAgTJucoTqqXjS3CfNDSuuf31e0tVFSsATm9Pbl8TbksmPXkTj_6yv5mhhrn6IfiaqfwWJkG-Hn2gk3LrhfTmxFQo57KB0/sht.jpg?w=1170&ssl=1)
Förslaget som KD vill diskutera är mycket förvånande. Med tanke på att forskning om tvåspråkighet de senaste decennierna nästan enhälligt stöder behovet av att lära barnet modersmålet som en grund för att lära sig ett annat språk, undrar man vilken forskning deras förslag bygger på.
Att argumentera, som det görs i förslaget, att barn till invandrarfamiljer nu inte behöver stöd på sitt modersmål eftersom de bor i kvarter där problemet snarare är att ingen talar svenska, visar en otrolig brist på kunskap om verkligheten i “getto-områdena” där dussintals språk talas.
Endast om invandrare bodde i grannskap där svenskarnas närvaro och det svenska språket var normalt, skulle deras skolgång och lära sig svenska vara lättare. Men det här är ett socialpolitiskt problem, det har inget att göra med modersmålsundervisningen.
MP/AD